PREPORUČUJE SE DISKRECIJA GLEDANJA Film sadrži materijale za odrasle, neprikladan jezik i prizore nasilja
Povratak kući iz Vijetnama
je bio skoro traumatičan kao i sam rat.
Godinama niko nije pričao o Vijetnamu.
Bili smo prijatelji sa mladim parom
i tek nakon 12 godina su dve žene o tome pričale.
Saznale su da smo obojica bili marinci u Vijetnamu.
KARL MARDANS, marinac 1969 Nikad nisu rekle ni reč o tome. Nikad se nije pominjalo.
I čitava zemlja je bila takva.
Bilo je tako podeljeno.
Bilo je to kao život u porodici sa ocem alkoholičarem.
"Ššš, ne pričamo o tome."
Naša zemlja je to uradila sa Vijetnamom.
Tek nedavno je mislim,
bejbi-bum generacija počela konačno da pita,
"Šta je bilo? Šta se desilo?"
Ono što nam sada treba u ovoj zemlji
je da zalečimo rane i stavimo Vijetnam iza nas.
Ubijanje u ovom tragičnom ratu mora prestati.
Strategija generala Vestmorelanda donosi rezultate.
Neprijatelj više nije blizu pobede. JANUAR, 1966
Bez obzira kako to merili, bolje stojimo
nego što smo mislili da ćemo u ovo vreme.
ZAUSTAVITE RAT U VIJETNAMU ODMAH!
Niste bili iskreni
o tome koliko smo duboko umešani u Vijetnamu.
Povećali smo pomoć za vladu, njihovu logistiku.
Nismo poslali borbene trupe tamo.
Imate postavljeni red domina
i ako srušite prvu i zadnju, sigurno će sve pasti.
Ako je agresija uspešna u Koreji,
možemo očekivati da se raširi kroz Aziju i Evropu i do ove hemisfere.
VIJETNAMSKI RAT
# O gde si to bio, moj plavooki sine?
# Iz kakve to, mili, dolaziš daljine?
Viktor Frenkl, koji je preživio logore smrti u II svetskom ratu,
napisao je knjigu pod nazivom "Čovekova potraga za smislom".
Znate, "Živeti znači patiti.
Preživeti znači pronaći značenje u patnji."
A za nas koji smo patili zbog Vijetnama,
MAKS KLILEND Vojnik ta potraga traje još od tada.
# A kad se sve stiša pašće teška kiša,
# teška, teška,
# Pašće teška, teška, pašće teška kiša.
Američko učešće u Vijetnamu je počelo u tajnosti.
Završilo je 30 godina kasnije neuspehom,
čemu je svedočio čitav svet.
Počelo je u dobroj veri od pristojnih ljudi
zbog sudbonosnih nesporazuma,
američkog prevelikog samopouzdanja i hladno-ratovske pogrešne procene.
I bilo je nastavljeno jer je izgledalo lakše nastavljati
nego priznati da je bilo uzrokovano tragičnim odlukama,
donetim od strane pet američkih predsednika,
koji su pripadali obema političkim partijama.
Pre nego što se rat završi,
više od 58.000 Amerikanaca će poginuti.
Najmanje 250.000 južno-vijetnamskih vojnika je poginulo takođe u konfliktu.
Kao i preko milion severno vijetnamskih vojnika i gerilaca Vijetkonga.
Dva miliona civila, na severu i jugu, smatra se da je stradalo,
kao i desetine hiljada još u susednim državama Laosu i Kambodži.
Za mnoge Vijetnamce, ovo je bio brutalan građanski rat,
za ostale, poglavlje krvavog klimaksa
u borbi za nezavisnost staroj čitav vek.
Za one Amerikance koji su se borili,
i za one koji su se borili protiv rata kod kuće,
kao i za one koji su ga tek gledali na noćnim vestima,
Vijetnamski rat je bio decenija agonije,
period najveće podele još od Građanskog rata.
Izgleda da je Vijetnam dovodio sve u pitanje...
vrednost časti i hrabrosti,
kvalitete okrutnosti i milosrđa,
iskrenost američke vlade
i značenje toga šta je to patriota.
A za one koji su prošli kroz to
nikad to nisu mogli da izbrišu iz sećanja,
nikada nisu prestali raspravljati o tome šta se stvarno desilo,
zašto je sve krenulo tako loše, koga treba kriviti,
i da li je sve to vredelo.
Prošlo je 40 godina.
Čak i vijetnamski veterani,
mi izbegavamo pričati o ratu.
Ljudi pevaju o pobedi, o oslobođenju. Nisu u pravu.
Nije pitanje ko je dobio, a ko izgubio.
U rati niko ne dobija ili gubi.
BAO NIN Severno Vijetnamski vojnik Postoji...
BAO NIN Severno Vijetnamski vojnik samo uništenje.
Oni koji se nikad nisu borili
vole da se raspravljaju ko je pobedio, a ko izgubio.
PRVA EPIZODA Deža vu (1858-1961)
Francuzi su napali i zauzeli našu zemlju sredinom XIX veka.
Invazija je bila krvava i okrutna.
Francusko osvajanje Indokine je počelo napadom
na drevnu vijetnamsku luku Da Nang 1858.-e.
Trebalo je 50 godina da zauzmu čitav region,
KINA Laos i Kambodžu, kao i 1900 km dugo područje
LAOS koje će biti nazvano Vijetnam. KAMBODŽA
SIJAM JUŽNO KINESKO MORE
Svim ovim je upravljao francuski generalni guverner iz svoje palate u Hanoju.
Francuzi su većinom živeli na plantažama,
a gradove kao što je Sajgon su učinili da izgledaju što je više moguće
kao oni kod kuće.
Većina se nije ni trudila da nauči jezik kojim su govorili njihovi podanici.
Umesto toga su postavili seriju marionetskih vladara
i uposlili mrežu vijetnamskih službenika koji su govorili francuski,
madnarine voljnih da sprovode njihove želje.
Francuzi su dali svojim podanicima da grade puteve i kanale,
pruge i mostove.
Naravno, Francuzi su bili ponosni na njihovu civilizaciju
kojom su se hvalisali kako je donose Vijetnamcima.
Vijetnamcima naravno nije trebala francuska civilizacija.
Ono što im je trebalo je bila nezavisnost.
Vijetnamci nisu lako prihvatali francusku okupaciju,
baš kao što su se i ranije borili protiv kineske invazije.
Početkom XX veka, nacionalizam je bio u porastu.
Ali ko god se usudio da se opire kolonijalnoj vladavini
rizikovao je progonstvo, zatvor ili giljotinu.
Oni su kontrolisali sve, resurse naše zemlje.
Ali najviše su nam uzeli nezavisnost i slobodu.
Kada sam bio mali, dobio sam nacionalizam već u školi.
TRAN NKOG TOAN Južno Vijetnamski marinac Uvek sam na Francuze gledao kao na neprijatelje.
Moje neprijatelje.
Za Francuze su Vijetnamci bili inferioran narod.
LAM KVANG TI Severno Vijetnamski vojnik U Vijetnamu nije bilo pojma "egalite" (jednakost).
Zato smo ih tako jako mrzeli.
Moja mržnja prema njima je bila čista.
Čista.
DŽON MUSGREJV Marinac, 1967 Mrzeo sam ih tako mnogo.
I tako sam ih se bojao.
Čoveče, bio sam prestravljen od njih.
I što sam se više bojao, to sam ih više mrzio.
Bio sam 18-togodišnji marinac kome se mastilo još nije
osušilo sa srednjoškolske diplome.
Nisam hteo da se obrukam pred mojim drugarima.
Ali sam bio tako uplašen.
Osećao sam da se držim za moju čast noktima
čitavo vreme dok sam bio tamo.
NEMAČKA KAPITULIRALA POTPISANO JE PRIMIRJE
U proleće 1919.-e,
ŽIVEO VU SON dok su se pobedničke savezničke sile srele u Parizu
da ponovo izgrade svet porušen Velikim ratom,
predsednik Vudro Vilson je predvodio američku delegaciju
smeštenu u hotelu Krijon.
Jednog dana se pojavio vitki, visoki 29.-ogodišnjak
sa molbom za predsednika
koju su on i ostali vijetnamski nacionalisti napisali.
Inspirisan Vilsonovom deklaracijom
da interesima kolonijalnih naroda treba dati
težinu jednaku onoj njihovih evropskih vladara,
ovaj čovek je tražio da isti princip bude primenjen na njegovu domovinu.
Predsednikov sekretar je obećao da će molbu pokazati Vilsonu,
ali nema dokaza da je to ikada uradio.
Njegovo ime je bilo Ngajen Tat Tan,
ali je tada živeo pod lažnim imenom, Nhujen Au Kvok...
"Ngujen Patriota."
Tokom njegove duge, tajanstvene karijere,
on će koristiti nekih 70 pseudonima,
i konačno se skrasiti sa "najprosvećenijim",
Ho Ši Min.
Ho Ši Min je bio čovek koji je uspeo da stvori sliku
o sebi kao nekome ko je potpuno posvećen oslobađanju
njegove zemlje i njegovog naroda od strane dominacije
do tačke kada bi žrtvovao svoje postojanje,
vlastiti život, neimanje sopstvene porodice.
Za Vijetnamce, ovo je velika žrtva DUONG VAN MAI Hanoj
jer za nas svi trebaju da imaju porodicu.
Ho Ši Min je rođen 1980.-e,
kao sin nižeg činovnika francuskog režima.
Nakon što je učestvovao u demonstracijama
protiv marionetskog cara i Francuza koji su njime upravljali,
Ho je bio isključen iz škole i označen za hapšenje.
Napustio je Vijetnam 1911.-e i ostao u egzilu 30 godina.
Radio je kao kuvarski pomoćnik na francuskom brodu,
i posetio je Njujork i Boston,
gde je neko vreme radio kao glavni poslastičar u Parker Hauzu.
U Londonu je čistio sneg, u Parizu izrađivao fotografije.
Tamo se Ho Ši Min priključio francuskoj socijalističkoj partiji.
Ali kad je otkrio antikolonijalne radove Lenjina,
postao je komunista.
Pozvan je u Moskvu da studira,
prošao je obuku kao sovjetski agent,
ponekad je kritikovan da je na prvom mestu nacionalista,
a na drugom komunista,
a zatim je poslat u Kinu
da organizuje ćeliju drugih vijetnamskih izgnanika
i pomogne osnivanje Komunističke partije Indokine.
Kroz sve to, "Bio je napet i drhtav",
prijatelj se seća, "sa samo jednim na umu...
njegovom zemljom, Vijetnamom."
Do 1940.-e većina sveta je opet bila u ratu.
Nemačka je zauzela većinu Zapadne Evrope, uključujući i Francusku.
Imperijalni Japan je zapretio mnogim od evropskih kolonija u Aziji,
i okupirao je Vijetnam, gde je dozvolio njihovim saveznicima,
kolaboracionističkim Francuzima, da nastave da nadgledaju njihovu koloniju.
Za neke Vijetnamce, dolazak Japanaca
se činio kao dobrodošli signal za okončanje kolonijalne uprave.
Ali Ho Ši Min, i dalje u egzilu u Kini,
video je Japance kao tuđinske osvajače,
ništa više dobrodošle od Francuza.
Bili su zainteresovani samo za eksploataciju njegove zemlje
i oduzimanje vijetnamskih useva da bi napunili svoje posude za pirinač.
Došlo je vreme, rekao je,
da se okupe "patriote svih generacija i svih vrsta,
seljaci, radnici, trgovci i vojnici"
da bi porazili Japance i kolaboracionističke Francuze.
U februaru 1941.-e, nakon tri decenije izvan domovine,
Ho Ši Min se vratio preko kineske granice u Vijetnam
i postavio je štab blizu udaljenog sela Pak Bo
u krečnjačkoj pećini sa strane planine
koju je nazvao po Karlu Marksu,
iznad šumskog potoka koga je nazvao po svom heroju, Lenjinu.
Ovde je osnovao svoj revolucionarni pokret,
koji je nazvao LIGA NEZAVISNOSTI VIJETNAMA...
VIET MIN
Svi su želeli da se pridruže Viet Minu u borbi.
Skoro niko nije poznavao Viet Min kao komunističku organizaciju.
Da bi izgradio i vodio borbenu silu njegove revolucije,
Ho je pozvao Voa Ngujena Đapa
nekada učitelja francuske istorije
koji je davao instrukcije deci Hanojske elite.
Đap je rano prešao u komuniste,
čija se dugogodišnja mržnja prema Francuzima pojačala
kada su njegovi ženu na smrt pretukli u zatvoru.
Inspirisan Napoleonom, Lorensom od Arabije,
i komunističkim kineskim revolucionarom Mao Ce Tungom,
Đap je već počeo razvijati
karakterističnu teoriju ratovanja koja se oslanjala na gerilsku taktiku
dok ne bude mogao da se pokrene konvencionalni napad.
U borbi za nezavisnost za koju je verovao da predstoji,
njegove armije, Đap je govorio, biće "svuda i nigde".
Razlog zašto su Vijetnamci uvek pribegavali gerilskom ratovanju
je bio zato što smo mala zemlja.
I to je način na koji se slabi bori protiv jačega.
Ne borite se ukoliko niste sigurni da ne možete pobediti,
i iznenađenje je veliki element.
Izaberite sopstvenu bitku.
Imao sam 26 ljudi vani od 45 tog dana.
MAJK HINI Vojnik, 1966 Uvek smo bili nekako oslabljeni.
MAJK HINI Vojnik, 1966 A tog dana smo bili prilično oslabljeni.
Moj vod je bio isturen.
Trči, trči, trči!
I odjednom je najistureniji čovek, prvi čovek u koloni,
rekao, "VC je blizu. Vijetkong je blizu."
Pre nego što sam imao priliku probaviti to...
pao je dole, ustreljen u prsa.
I onda je dobro postavljena zaseda eruptirala.
Znao sam da ću izgubiti gomilu ljudi.
Pomolio sam se Bogu, govoreći,
"Ako trebaš uzeti nekoga iz mog voda, uzmi mene.
Ne uzimaj više nikoga od mojih ljudi."
Čim sam to rekao, poludeo sam na sebe i rekao,
"Sranje. Mogu li povući molitvu?"
Do proleća 1945.-e,
više od tri godine nakon japanskog napada na Perl Harbur,
Sjedinjene Države su tražile saveznike
iza linija u Vijetnamu.
Amerikanci su se nadali da će naći način
da potkopaju japanske snage tamo
kad su bili kontaktirani od strane Ho Ši Mina.
Onda je odlučeno da se pošalje
jedan tim OSS-a da se sretne sa liderima Viet Mina. SLUŽBA STRATEGIJSKIH USLUGA
Pol Hogland je bio bolničar u timu.
DONALD GREG C.I.A. Prva stvar koja mu je rečena je da mora otići
do njihovog vođe, koji je teško bolestan.
pa je odveden do travnate kolibe
gde je brkati, mršavi čovek ležao na prostirci od slame,
teško bolestan. To je bio Ho Ši Min.
OSS, ratni tajni prethodnik CIA,
snabdevao je bedne Hoove gerilce sa oružjem
i divili su se kako su oni brzo naučili da rukuju sa njim.
Ho Ši Min je počeo da naziva svoje sledbenike
"Viet-Američka armija" i hvalio je Sjedinjene Države
kao "šampiona demokratije"
koji će im sigurno pomoći da okončaju kolonijalnu vladavinu.
Videli smo kako Amerikanci stižu.
I kad smo pogledali Amerikance,
BUI DIEM Južno Vijetnamski diplomata smatrali smo ih slobodnim ljudima
koji oslobađaju ljude. Već su oslobodili Evropu.
U međuvremenu, glad je zahvatila severni deo zemlje.
Stotine i hiljade Vijetnamaca su umirali od gladi
dok su japanska skladišta bila puna pirinča.
Tada je đubre skupljano od ljudi koji su gurali kolica.
Moja majka se seća da ste svako jutro moglo videti
kako ova kolica za đubre idu okolo
i ljudi skupljaju mrtva tela i bacaju ih na kolica.
Bilo je neverovatno.
Ljudi koji su to proživeli, nikada... nikada to nisu zaboravili.
Otac Duong Van Maj je bio zamenik guvernera
provincije istočno od Hanoja,
sin i unuk mandarina koji su svi služili Francuze.
On i njegova žena su imali 17-oro dece.
Roditelji koji su imali decu koja su bila punačka,
bili su uplašeni da će njihova deca biti ukradena i ubijena.
I to je bilo kao pakao na zemlji.
Vlada nije znala kako da se nosi sa ovom propašću.
Ho Ši Min jeste. Naredio je Viet Minu
da provale u japanska skladišta gde god mogu
i da podele pirinač ljudima.
Slavljeni su kao spasioci.
6. avgust, 1945
Kad je atomska bomba uništila Hirošimu,
a tri dana kasnije druga Nagasaki,
predaja Japana se činila neminovnom.
Ho Ši Min je pozvao sve Vijetnamce da ustanu
i preuzmu svoju vlastitu zemlju
pre nego što Francuzi ponovo uspostave
svoj stari kolonijalni režim.
I jesu, u gradovima i mestima širom zemlje.
2. septembra 1945.-e,
istog dana kad su se Japanci zvanično predali,
stotine hiljada Vijetnamaca
je pohrlilo na Ba Din trg u Hanoju da po prvi put vide
misterioznog lidera Viet Mina
i čuju ga kako proglašava nezavisnost Vijetnama.
Sa oficirom OSS-a koji je stajao u blizini,
Ho Ši Min je počeo rečima Tomasa Džefersona:
"Svi ljudi su rođeni jednaki.
"Obdareni su od svog tvorca"
"sa određenim neotuđivim pravima;"
"među kojima su život, sloboda"
"i potraga za srećom."
Sav vijetnamski narod, ne samo ja
DONG SI NGUJEN Viet Min je osećao da će Vijetnam od sada biti nezavisan,
slobodan, ujedinjen, teritorijalno siguran
i da će imati zvanično ime na mapi sveta.
Svi su bili veoma ponosni.
Ho Ši Min je imao velike nade
DŽORDŽ VIKS O.S.S. da će SAD podržati vijetnamsku želju za nezavisnošću,
ne nužno intervenišući
već činjenjem onoga što mogu
da podrže pokret za nezavisnost.
Ho Ši Minove nade za američku podršku su bile sračunate ali razumljive.
Predsednik Franklin Ruzvelt je obećao postratni svet
koji će "poštovati prava svih ljudi"
"da izaberu formu vladavine pod kojom će živeti."
Ali je sad Ruzvelt bio mrtav, a njegov naslednik Hari Truman,
je nasledio puno drugačiji svet.
Savez sa Sovjetskim Savezom
koji je dobio II svetski rat je propao.
Sovjeti su sada okupirali zemlje Istočne Evrope
koje su osvojili i nadali su se da će proširiti svoj uticaj dalje,
S.S.S.R. KINA na Iran, Tursku i Mediteran.
Novi, hladni rat je počeo.
Francuski predsednik Šarl De Gol je upozorio
da ako SAD budu insistirale na nezavisnosti
za njihove kolonije, Francuska možda neće imati izbora
sem da "padne u rusku orbitu".
Sjedinjene Države ne smeju uraditi ništa da potkopaju
restauraciju Francuske imperije, uključujući Vijetnam.
Sajgon Jedva da je bilo Amerikanaca u Vijetnamu,
ljudi iz ministarstva inostranih poslova, konzularni zvaničnici,
i par poslovnih ljudi.
Skoro niko u ovoj zemlji nije znao gde se Vijetnam nalazi.
Džordž Viks je bio deo sedmočlane misije OSS-a
poslate u Sajgon, najveći grad na jugu.
Sjedinjene Države su bile zvanično neutralne,
nadajući se da Francuzi i Viet Min mogu postići neko miroljubljivo rešenje sami.
Saveznički lideri su se dogovorili da privremeno podele Vijetnam
u dve odvojene zone.
Kineske nacionalističke trupe bi upravljale na severu.
Britanske kolonijalne trupe bi pokušale isto
na jugu, gde su se suparničke frakcije,
uključujući Francuze i Viet Min već borile na ulicama Sajgona.
Niko nije imao vlast.
Na obe strane je bilo brutalnosti i zločina i nasilja.
To nije bio baš građanski rat
ali se približavao građanskom ratu na ulicama Sajgona.
Potpukovnik Piter Duji,
OSS komandir u Sajgonu, star 28 godina,
je pokušavao smisliti nešto.
Odmah od početka je bio u kontaktu sa svima...
ne samo sa Francuzima, već je vrlo brzo uspostavio
veze sa raznim vijetnamskim grupama.
Viet Min se uskoro pokazao SRUIŠIMO KOLONIJALIZAM
NEZAVISNOST ILI SMRT kao najuspešniji.
Duji, koji je tečno govorio francuski,
posredovao je u razgovorima između potparola Viet Mina
i viših francuskih predstavnika u gradu.
Njegovi napori su razbesneli britanskog generala Daglasa Grejsija,
koji je komandovao savezničkim snagama na jugu.
Grejsi je bio uveren da bi francuska kontrola
trebala biti povraćena što je pre moguće.
Razgovarajući sa Viet Minom, Grejsi je rekao,
potpukovnik Duji je postao "subverzivna" snaga.
Nasilje u Sajgonu i oko njega je eskaliralo.
Duji je poslao hitan telegram svojim nadređenima:
Vijetnam "gori", pisao je.
"Francuzi i Britanci su završili ovde
i Sjedinjene Države," zaključio je,
"trebale bi da odu iz Jugoistočne Azije."
Dva dana kasnije, 26. septembra 1945.-e, krenuo je na aerodrom,
spreman da odleti u štab OSS-a.
Na putnoj blokadi, vojnici Viet Mina su
pogrešno prepoznali Dujija kao Francuza i otvorili vatru.
Odmah je ubijen.
Ho Ši Min je pisao Sjedinjenim Državama
žaleći zbog smrti Dujija, koga je prepoznao
kao osobu naklonjenu njegovoj stvari.
Izgledalo je kao strašna ironija da Duji,
koji je činio šta je mogao da pomogne
vijetnamskom pokretu za nezavisnost...
bude ubijen greškom od strane Vijetnamaca.
VINSENT OKAMOTO Vojnik Starija crnkinja je otvorila vrata.
Mislim da je odmah znala čim nas je videla zašto smo došli.
Sveštenik je rekao, "Jako mi je žao što moram da vas obavestim,"
"ali vaš sin je poginuo u Vijetnamu."
Ona je samo sela. Nije rekla ni reč.
Onda je njen muž rekao, "Ne, mora da je greška."
Došao je sa ovim pismom.
Rekao je, "Pogledajte"?
Dobio sam ga juče, moj... naš sin je bio živ juče."
Sveštenik je pogledao pismo i rekao, "Staro je nedelju dana."
"Mislim da je vaš sin poginuo na dan kad je napisao ovo pismo."
U jesen 1945.-e, nedelju dana nakon smrti pukovnika Dujija,
sveže francuske trupe su počele da dolaze u Sajgon,
preuzimajući ga od Britanaca.
Brzo su uspostavili kontrolu nad gradom
i krenuli su da ponovo okupiraju čitavu državu.
Ho Ši Min se nadao da će nekako postići nezavisnost
bez rata sa Francuzima,
a i dalje je gajio nadu da će SAD intervenisati.
"Nikad niste imali imperiju, nikad niste eksploatisali narod Azije,"
on će reći jednom američkom novinaru koji je bio u poseti.
"Nemojte biti zaslepljeni ovim pitanjem komunizma."
Nije želeo da se bori protiv Francuza kao neprijatelj Amerike.
LESLI GELB Pentagon I zapravo sam video pisma koja je pisao predsedniku Trumanu
govoreći, "Verujemo u iste stvari kao i vi."
Ta pisma sam video među dokumentima CIA,
nikada nisu bila data predsedniku Trumanu.
U junu 1946.-e, Ho Ši Min se vratio u Pariz
u besplodnom pokušaju da nagovori Francuze
na obećanje da će povećati autonomiju za njegovu državu.
Dok je bio odsutan,
general Đap je konsolidovao komunističku kontrolu revolucije.
Sproveo je nemilosrdnu čistku članova rivalskih nacionalističkih partija
i ljudi koje je nazvao "reakcionarni saboteri"...
zemljoposednici i zajmodavci, trockisti i katolici,
muškarci i žene optuženi za kolaboraciju sa Francuzima.
Stotine su ustreljene, udavljene, žive zakopane.
Video sam kako Viet Min ubija svoje sugrađane Vijetnamce.
Oni se zapravo nisu borili za vijetnamski narod.
Oni su se borili samo za međunarodni komunistički sistem.
19. decembra 1946.-e, nakon meseca nagomilavanja tenzija,
izbile su borbe u Hanoju između Viet Mina i Francuza.
Viet Min se nije mogao porediti sa Francuzima po snazi.
Ho, Đap i njihovi drugovi su izašli iz grada
i vratili se u njihovo planinsko uporište daleko na severu.
"Oni koji imaju puške će koristiti njihove puške,"
Ho je objavio u obraćanju preko radija
pozivajući na gerilski rat širom zemlje.
"Oni koji imaju mačeve će koristiti mačeve;"
"oni koji nemaju mačeve će koristiti lopate ili štapove."
Postojao je duboki osećaj odgovornosti borbe za našu državu.
Sećam se toga kao srećnog, predivnog vremena.
NGUJEN NGOK Viet Min Pevali smo čak i kad smo marširali u bitku,
veoma patriotske pesme.
Ali je zemlja koju se Ho Ši Min nadao da će je ujediniti
i sama bila duboko podeljena.
Porodice su bile iskidane.
Usprkos poziciji njenog oca u francuskoj upravi,
sestra Duong Van Maj se osećala pozvanom da odgovori na Hoov poziv.
Moja starija sestra Tang je bila udata za čoveka
koji je imao velike simpatije za Viet Min.
U to vreme je Ho Ši Min evakuisao svoju vladu u planinsku bazu.
Zato su moja sestra i njen muž putovali naporno
od Hanoja prema bazi
da bi se pridružili pokretu otpora protiv Francuza.
Tako da je Vijetnamski rat bio stvarno građanski rat sve do nivoa porodice.
FRANCUZI NAPREDUJU U INDOKINI!
Francuzi su poslali hiljade ljudi u Vijetnam,
francuske regularne trupe, evropske plaćenike
i kolonijalne trupe iz Maroka, Alžira, Tunisa i Senegala,
koji su se borili zajedno sa armijom Kambodžanaca, Laoćana,
i antikomunističkih Vijetnamaca.
Francuske snage su uspele da okupiraju većinu većih gradova i provincijskih središta
i uspostave stotine izolovanih predstraža.
Francuzi su takođe počeli sa pokušajem da osvoje ruralne Vijetnamce
kroz program nazvan pacification
pacifikacija,
izgradnja nasipa, škola i puteva i vakcinisanje dece.
Francuzi bi pacifikovali selo
i tokom dana su ga mogli kontrolisati.
Ali bi se Viet Min noću vratio nazad.
I zato nikad nije bilo potpuno bezbedno.
Moj otac bi vrteo glavom i rekao, "Pacifikacija je stvarno uzaludna"
"jer je to kao da pokušavate da držite pesak prstima."
Viet Min je minirao puteve, dizao u vazduh mostove i pruge,
pravio bi zasede francuskim patrolama a onda bi nestali.
Francuski vojnici bi se ponekad osvetili na najbližem selu,
spaljujući kuće, silujući žene,
ubijajući ljude za koje su sumnjali da pomažu Viet Minu.
1948.-e, u mom rodnom selu,
Francuzi su došli na tenkovima i spalili nam kuće.
Ustrelili su mnogo vodenih bizona koje smo koristili za oranje.
Kad sam bio mali dečak, svedočio sam toj sceni.
LE KONG HUAN Viet Min To je urezano u moje sećanje.
Ali su se komunisti pokazali jednako nemilosrdni kao i Francuzi.
"Bolje je ubiti one koji su možda nevini,"
jedan komandir je rekao, "nego da pogrešna osoba utekne."
A posebno su ciljali
na bilo koga ko je imao veze sa Francuzima.
Jednom kad je moj otac počeo da radi za Francuze, onda je bio
meta, posebno što je imao veću funkciju, sve veća meta je postajao.
Viet Minov agent je zapravo i došao sa pištoljem da ga ubije
ali je u zadnjem trenutku odlučio da to ne uradi.
Video sam kako Viet Min
hapsi vijetnamske vojnike u francuskoj armiji.
skida ih gole,
TRAN NGOK "HERI" HJU Južno Vijetnamski vojnik
i ubija ih divljački spaljujući ih žive.
Nisu hteli da traće metke na te ljude.
Živeli smo pod dva tlačitelja.
Francuski gubitci su nastavili da rastu.
"Postoje dani kada smo toliko obeshrabreni
da bismo najradije odustali od svega," napisao je francuski vojnik svojoj majci.
"Konvoji pod napadima, putevi presečeni,
"pucnjava u svim pravcima svaku noć,"
"ravnodušnost kod kuće."
Dok sam bio tamo imao sam priliku da zovem moju majku.
Govorio sam majci o onome što se dešava ovamo,
i govorio sam joj da ne bi trebala verovati
onome što vidi u novinama i na televiziji zato jer gubimo rat.
Rekao sam, "Verovatno me nećeš nikada više viditi opet
RODŽER HERIS Marinci, 1967 "jer smo na najsevernijoj tački koju marinci drže."
Mogli smo bukvalno videti Severni Vijetnam.
Mogli smo videti iskre kad su pucali na nas.
I rekao sam, "Svi u mojoj jedinici umiru.
Verovatno se neću vratiti nazad."
A moja majka je rekla, "Ne, ti se vraćaš."
Rekla je, "Pričam sa Bogom svaki dan i ti si poseban.
"Ti ćeš se vratiti."
Ja sam rekao, "Mama, sve majke misle da su im deca posebna."
"Znaš, ja stavljam delove tih posebnih ljudi u vreće."
29. avgust, 1949 Dramatično obraćanje predsednika Trumana da Rusija ima atomsku bombu
TRUMAN OTKRIVA: CRVENI U POSEDU ATOMSKE BOMBE je izazvalo uznemirenost širom sveta.
Bilo smo svesni da traje Hladni rat
i da imamo neprijatelja,
i taj neprijatelj je bio Sovjetski Savez.
Sjedinjene Države su stajale na jednom polu
HAL KUŠNER Denvil, VA a Sovjetski Savez na drugom polu.
HAL KUŠNER Denvil, VA Bila je to neka vrsta manihejske dinamike
da postoji zlo i da postoji dobro. Mi smo bili dobro, a druga strana zlo.
Nije bilo moralno dvosmisleno.
Samo par nedelja nakon što je Rusija postala nuklearna sila,
došlo je još iznenađujućih vesti.
Komunističke snage Mao Ce Tunga su zauzele Kinu.
Zasebne komunističke pobune su takođe trajale
u britanskim kolonijama Burmi i Malaji.
KINA INDIJA INDONEZIJA
U januaru 1950.-e, Mao je formalno priznao
Ho Ši Minovu pobunu i pristao da im obezbedi oružje,
opremu i vojnu obuku koju su tražili.
Sovjeti su takođe priznali Viet Min,
i takođe su ponudili pomoć.
Predsednik Truman, koji je bio okrivljen
od strane političkih protivnika zbog "gubitka" Kine,
i neuspeha da "zadrži" komunizam,
odobrio je programa pomoći od 23.000.000 $
za Francuze u Vijetnamu.
Sjedinjene Države više nisu bile neutralne.
Bili smo u velikoj nedoumici
SEM VILSON, vojnik kako održati naše prijateljstvo i naš savez sa Francuzima
i podržati ih u Indokini
dok mi, i sami bivša kolonija,
simpatiziramo Vijetnamce i njihove aspiracije za slobodom i nezavisnošću?
Dobro uvežbana i opremljena armija Severne Koreje
je nahrlila preko 38.-e paralele
i napala nepripremljene branioce Južne Koreje.
U junu 1950.-e, kineski saveznik,
komunistička Severna Koreja je napala Južnu Koreju.
Predsednik Truman je poslao
desetine hiljada američkih vojnika
na korejsko poluostrvo.
Sjedinjene Države i njihovi saveznici
na kraju su naterali napadače nazad na sever.
U međuvremenu, u južnoj Kini,
Maova vojska je počinjala da pretvara Viet Min
u modernu borbenu silu,
sposobnu da nanese velike gubitke francuskim okupatorima.
U julu, Trumanova administracija
je tiho poslala transportne avione
i brod pun džipova u Vijetnam.
Trideset pet vojnih savetnika je otišlo da prati njihovu upotrebu.
Niko od njih i niko u američkoj ambasadi,
nije govorio ni reč vijetnamskog.
Ali su Sjedinjene Države sada zvanično bile u Vijetnamu.
U oktobru 1950.-e,
stotine hiljada kineskih vojnika
su počeli da se slivaju u Severnu Koreju,
odbacujući saveznike niz poluostrvo.
Dok su borbe besnele,
Truman je nastavio da povećava vojnu pomoć
za francuski rat u Vijetnamu.
336.000.000 $
Ako agresija bude uspešna u Koreji,
možemo očekivati da se proširi kroz Aziju i Evropu i na ovu hemisferu.
Borimo se u Koreji
za našu nacionalnu bezbednost i preživljavanje.
U jesen 1951.-e,
mladi kongresmen iz Masačustesa
po imenu Džon F. Kenedi je večerao u baru na krovu
hotela Mažestik sa pogledom na Sajgon.
Dok su on i njegove kolege jeli,
mogli su čuti grmljavinu topova preko reke Sajgon.
Francuski komandanti su uveravali Kenedija
da bi sa više američke podrške,
francuska vlast bila ponovo uspostavljena.
Ali je Kenedi proveo dva sata sa Sejmorom Topingom,
iskusnim američkim reporterom,
koji mu je dao mnogo drugačiju perspektivu:
Francuzi gube, rekao je,
i mnogi Vijetnamci, koji su se nekad divili Amerikancima
su počinjali da ih preziru zbog podrške Francuzima.
Kenedi je poverovao reporteru.
Ukoliko Sjedinjene Države ne mogu ubediti Vijetnamce
da je to suprotno "nepravdi i nejednakosti"
kao što je to bilo sa komunizmom, rekao je biračima kada se vratio kući,
trenutni rezultati bi rezultirali "predodređenim neuspehom".
Dvajt Ajzenhauer je 1952.-e izabran za predsednika,
delom jer je obećao da će zauzeti tvrđi stav prema komunizmu.
Te godine, američki poreski obveznici
su platili više od 30% troškova
francuskog rata u Vijetnamu.
Unutar dve godine,
ta brojka će narasti na skoro 80%.
SAOPŠTENJE PODPREDSEDNIKA Mnogi od vas postavljaju ovo pitanje:
Zašto Sjedinjene Države troše
stotine miliona dolara
podržavajući snage Francuske Unije
u borbi protiv komunizma u Indokini?
Mislim da ako pogledamo ovu mapu,
mogu vam pokazati zašto je ovo tako vitalno važno.
Ovo je Indokina. Ako Indokina padne,
Tajland dolazi u nemoguću poziciju.
Isto važi i za Malaju sa svojom gumom i kalajem.
Mogu sada reći da što se rata u Indokini tiče,
da sam bio tamo, na bojištu, ili blizu njega,
da je to krvav i ogorčen rat.
Do 1953.-e, Francuzi su se borili 7 godina.
Imali su preko 100.000 žrtava
i nisu uspeli da pacifikuju unutrašnjost.
6 komandanata je došlo i otišlo.
Ipak, 7.-i komandant,
general Anri Navare, uveravao je svoje sunarodnike da je pobeda blizu.
"Sada to jasno možemo videti," rekao je,
"kao svetlo na kraju tunela."
U međuvremenu, veliki deo francuske populacije je bio užasnut
izveštajima o francuskoj brutalnosti
i širokoj upotrebi napalma,
želatinizovanog petroleja koji je spaljivao lišće,
domove i ljudsko meso.
Kad su se u povratku francuske trupe iskrcavale u Marselju,
pripadnici sindikata lučkih radnika su ih zasuli kamenjem.
Pariški levičari su počeli zvati rat
"La Sale Guerre", "Prljavi rat."
Kamera je bila blizu,
RON FERIZI Vojnik, 1968 bila je preko ramena specijalca
koji je držao klinca za okovratnik majice i udarao ga.
U tom trenutku sam shvatio da su svi kojima je zbilja stalo do Amerike
bili poslati preko pola sveta da jure neke duhove u džungli.
U međuvremenu, moja zemlja se raspada.
Gledam nekoga ko izgleda kao moj otac
kako udara nekoga ko liči na mene. Na čijoj strani bih bio?
U Koreji, tri godine borbi su završene kad su Ujedinjene nacije
i komunistički pregovarači u Panmundžonu potpisali primirje.
U julu 1953.-e,
Korejski rat je završio mirovnim ugovorom
sa i dalje podeljenim poluostrvom.
Američki političari su to videli kao dokaz
da se komunizam u Aziji može zadržati.
Te jeseni, Francuzi su pokazali spremnost
da započnu razgovore za okončanje borbi u Vijetnamu.
Ho Ši Min je pristao na sastanak.
Ali pre nego što su se pregovarači sastali u Ženevi,
svaka strana je nastojala da poboljša položaj na bojnom polju.
General Navare je uspostavio utvrđenu bazu
u udaljenoj dolini severozapadnog Vijetnama po imenu Dijen Bijen Fu,
gde se nadao da će namamiti Viet Min u odlučnu bitku.
Navare je bio uveren da će superiorna francuska vatrena moć
i vazdušna podrška slomiti svaki napad Viet Mina.
On i njegovi komandanti nisu videli razloga za brigu
u vezi džunglom pokrivenih vrhova koji su nadvisivali njegovih 11.000 ljudi,
ukopanih u dnu doline.
Komandant artiljerije je bio tako ubeđen u pobedu,
da se žalio, "Imam više topova nego što mi treba."
General Đap je video svoju šansu.
"Odlučili smo da po svaku cenu zbrišemo sve naprijateljske snage
kod Dijen Bijen Fua," kasnije se prisećao.
Da bi to uradio, izveo je jedan od najvećih logističkih podviga u vojnoj istoriji,
podvig koji će se ponavljati u propagandnim filmovima
i slaviti decenijama.
Četvrt miliona nosača civila, skoro pola od njih žene,
su preneli sve potrebno za opsadu, od vreća pirinča
do rastavljenih artiljerijskih oruđa,
peške kroz džunglu.
Đap je okružio dolinu sa 50.000 vojnika
i 200 velikih topova, zakopanih i kamufliranih tako dobro
da se nisu mogli videti iz vazduha.
13. marta, 1954.-e, artiljerija Viet Mina na obroncima
je počela rigati 50 zrna u minuti
na francuske trupe sabijene ispod.
Aerodromska pista je uništena.
Opkoljene trupe su mogle biti ojačane i snabdevene samo doturanjem iz vazduha.
Komandant francuske artiljerije,
koji je potcenio neprijatelja, izvršio je samoubistvo.
Vazdušni most za Dijen Bijen Fu se nastavlja,
sveže ljudstvo i zalihe za herojsko utvrđenje
koje prkosi masovnim napadima Viet Mina preko šest nedelja.
Danas je Dijen Bijen Fu ljudska brana
koja pokušava da zaustavi crvenu plimu
koja preti da progura Jugoistočnu Aziju.
Francuska vlada preklinjala je predsednika Ajzenhauera da interveniše.
On je odbio da deluje bez odobrenja Kongresa
i podrške evropskih saveznika.
Britanije je rekla ne,
a Kongres ne bi podržao jednostranu akciju.
Komunisti pod Ho Ši Minom
SENATOR DŽON F. KENEDI (D-MAS) mogu tvrditi da se oni bore za nezavisnost
SENATOR DŽON F. KENEDI (D-MAS) i čini seda se Francuzi bore
da održe... za održavanje kolonijalne vladavine.
Zato verujem da pre nego što se SAD uključe, u bilo kojoj meri,
da nezavisnost mora biti garantovana ljudima,
da ljudi moraju podržati tu borbu.
"Uveren sam," poverio se Ajzenhauer svom dnevniku,
"da nikakva vojna pobeda nije moguća na ovom bojištu."
Ipak, bez konsultovanja Kongresa,
predsednik je tajno poslao još američkih transportnih aviona,
sa prefarbanim oznakama kojima su leteli civilni ugovarači,
da bi pomogao da se snabdeju očajne francuske trupe kod Dijen Bijen Fua.
Svi su razumeli da sam po sebi,
Vijetnam nije mnogo značio.
Ali su verovali, ja sam verovao, ako ga izgubimo,
da će se ostatak Azije survati u komunizam.
Imate šira razmatranje da može doći do
onoga što se može nazvati "domino efektom".
Imate red uspravljenih domina,
i ako srušite prvu,
i ono što će se desiti zadnjoj je sigurna činjenica
koja će se desiti vrlo brzo.
Popodne 7. maja 1954.-e, nakon 55 dana opsade,
iscrpljene francuske trupe kod Dijen Bijen Fua su se predale.
Izgubili su 8.000 ljudi, ubijenih, ranjenih ili nestalih.
General Đap je izgubio tri puta više,
ali je ostvario veliku pobedu.
Pola naše zemlje je proslavljalo pobedu kod Dijen Bijen Fua.
Uništili smo čitav francuski armijski korpus.
NGUJEN TOI BUNG Viet Min Pobeda je usadila u nas veru da možemo pobediti.
Čak i roditelji Duong Van Maj nisu mogli da ne budu impresionirani.
Bili su veoma ponosni što je Viet Min pobedio Francuze,
veliku zapadnu silu.
Divljenje i poštovanje sa jedne strane,
ali i strah sa druge strane. A strah je bila jača emocija.
"Naši neprijatelji su nas uhvatili kako blefiramo,"
rekao je vođa manjine u Senatu, Lindon Džonson.
"Danas se radi o Indokini, sutra bi Azija mogla biti u plamenu.
A dan kasnije, Zapadna alijansa bi mogla ležati u ruševinama."
Trebali smo to videti kao kraj kolonijalne ere
u jugoistočnoj Aziji, što zbilja i jeste bilo.
Umesto toga smo to videli u hladno-ratovskim terminima,
i videli smo to kao poraz slobodnog sveta
koji je bio u vezi sa usponom Kine.
I to je bilo potpuno pogrešno tumačenje ključnog događaja,
što nas je vrlo skupo koštalo.
BUDUĆNOST AZIJE NA KOCKI DOK ŽENEVSKI PREGOVORI POČINJU
Bivši dom "Lige naroda",
u Ženevi, Švajcarska, gde Istok sreće Zapad na međunarodnoj konferenciji
koja može presudno uticati na političku budućnost Azije.
Dan nakon pada Dijen Bijen Fua,
diplomate iz 9 država su se okupili u Ženevi
da reše budućnost Vijetnama.
Pregovori su se otegli na skoro dva i po meseca.
Bez obzira na pobedu,
Ho Ši Min i general Đap nisu mogli da nastave sa borbom
bez dalje podrške Kine i Sovjetskog Saveza.
Ali Kina je izgubila više od milion ljudi u Koreji
i nije željela da se uključuje u još jedan rat duž njenih granica.
Sovjetski Savez se nadao da će opustiti napetosti sa Zapadom.
Oba Ho Ši Minova pokrovitelja su ga podsticala da se složi
sa dogovorenim rešenjem,
podelom poput one kojom je završio Korejski rat.
Nije imao izbora sem da pristane.
Na kraju, niko nije bio zadovoljan.
Vijetnam je privremeno podeljen po 17.-oj paraleli.
130.000 francuskih vojnika stacioniranih na Severu
su se trebali povući na Jug,
a negde između 50 i 90 hiljada pripadnika Viet Mina
su se trebali "pregrupisati" na Severu.
Dve polovine će biti odvojene
demilitarizovanom zonom dok se ne održe izbori
za ujedinjenje Severnog i Južnog Vijetnama,
izbori za koje su svi znali da će na njima Ho Ši Min pobediti.
Ženevski sporazum je pozvao da opšti izbori budu
održani za dve godine, što bi ujedinilo zemlju.
Svi su verovali u to.
NGUJEN VAN TONG Viet Min Niko nije mislio da će trebati više od 20 godina.
Otišao sam vozom na sever da bih se obučavao da oslobodim jug jednog dana.
Ali nikad nisam verovao da će rat biti tako surov.
Nasilje je bilo nezamislivo.
Počeli smo se penjati i verovatno smo bili
KARL MARLANTES Marinac, 1969 na trećini puta uz brdo kad su nas napali.
Bili smo usred ovog usranog užasnog sendviča.
Tako smo to zvali.
Jedna od stvari koje sam naučio u ratu je da
nismo nadmoćna vrsta na planeti jer smo pristojni.
Ljudi pričaju puno o tome kako dobro vojska pretvara,
decu u ubilačke mašine i ostalo.
Ja uvek tvrdim da je to samo završetak škole.
Prkoseći opasnostima otvorenog mora u malim, klimavim plovilima,
hiljade rimokatolika i budista
su ustanovile da je život nemoguć pod komunistima.
Za njih je sloboda ili ništa.
Po Ženevskog ugovoru,
civili koji su živeli u nekom delu Vijetnama
a želeli su da se presele u drugi
imaće 300 dana da to urade.
Otići na Jug znači izabrati slobodu
Majka i otac su želeli da ostanu i sretnu opet moju sestru Tang
jer su znali da će se Tang vratiti nazad.
Ali sa druge strane nisu to mogli rizikovati.
Bili su uvereni da će kad Ho Ši Min i njegova vlada stignu u Hanoj,
moj otac biti prvi ubijen
i svi mi bi bili progonjeni.
Sećam se dana kada smo otišli.
Gledala sam okolo i pomislila, "Nikad se više neću vratiti."
Bilo je jako traumatično.
Bilo je kao da vam je tlo iznenada izmaklo ispod nogu.
Na kraju, nekih 900.000 izbeglica,
uključujući više od pola katolika koji su živeli na severu,
je pobeglo na jug, mnogi od njih sa američkim brodovima.
Sjedinjene Države su se nadale da će nekako ohrabriti izgradnju
legitimne vlade na Jugu.
Na čelu vlade je sada bio Ngo Din Dijem
I rimokatolik i konfučijanac u većinski budističkoj zemlji,
bio je celibatni neženja koji je jednom planirao da bude sveštenik.
Rat za nas je stvarno počeo kad smo postali partneri,
ili bih rekao žrtva predsednika Dijema.
Hteli smo da mu pomognemo da pretvori Južni Vijetnam u demokratiju.
To je on rekao da želi da uradi. A mi smo mu poverovali.
Kao i Ho Ši Min,
Dijem je proveo godine u inostranstvu tražeći podršku
za sopstveni brend vijetnamskog nacionalizma.
Bio je iskusan političar kome je prezir prema Francuzima
mogao da se meri samo sa njegovom mržnjom prema komunistima,
koji su ga držali u zatvoru i živog zakopali njegovog najstarijeg brata
i njegovog nećaka.
Dijem je bio povučen, autokrata,
nepoverljiv prema ikome dalje od njegove porodice.
Takođe se pokazao pronicljivim, snalažljivim,
i veštim u eksploatisanju slabosti njegovih protivnika.
Ali se suočio sa teškim zadatkom stvaranja nove zemlje.
Francuzi, koji su i dalje imali hiljade vojnika
stacioniranih na Jugu, prezirali su Dijema.
Nekoliko provincija je bilo pod uticajem religijoznih sekti
sa sopstvenim vojskama.
Desetine hiljada vojnika Viet Mina je otišlo severno,
ali je nekoliko hiljada kadrova...
treniranih i posvećenih pripadnika komunističke partije,
ostalo iza da organizuje otpor na selu.
Samim Sajgonom je vladao Bin Ksuen
kriminalni sindikat koga su podržavali Francuzi.
Francuzi su bili iza Bin Ksuena, na neki način su ga podržavali
RUFUS FILIPS C.I.A. jer nisu želeli da Dijem uspe.
I to je postao glavni spor.
Neki u CIA su verovali da Dijem može biti spasioc Južnog Vijetnama.
Ostali nisu bili tako sigurni.
"On je mesija bez poruke,"
jedan diplomata je javio Vašingtonu.
Američki ambasador se složio.
27. aprila 1955.-e,
predsednik Ajzenhauer je odlučio da okonča američku podršku
Dijemovom režimu.
Ali je onda Dijem izveo opšti napad na Bin Ksuen sindikat.
Iznenada usred dana,
smo čuli pucnjavu i videli plamenove
i komšiluk je goreo.
Bilo je stotine mrtvih i ranjenih na obe strane
dok se ulične borbe nastavljaju čitavu nedelju.
Za Sjedinjene Države, situacija predstavlja ozbiljan problem.
Dijem je konačno povratio kontrolu nad Sajgonom.
Dijemove snage su na kraju prevladale.
Ajzenhauer sad nije imao izbora osim da podrži Dijema.
Francuzi su onda najavili svoju nameru da se potpuno povuku
iz Južnog Vijetnama, okončavajući skoro vek okupacije.
Dijem je postao jako popularan jer je izgleda utelovio
nacionalističku stvar na Jugu.
Uspeo je da izbaci Francuze iz Vijetnama.
A Ho Ši Min ih je izbacio samo iz severne polovine.
Zanesen pobedom, Dijem je pozvao na referendum na Jugu.
CIA ga je upozorila da ne petlja previše sa rezultatima.
Ali kad su glasovi bili prebrojani,
Dijem je tvrdio da je pobedio sa 98,2% glasova.
26. oktobra 1955.-e, Ngo Din Dijem je imenovao sebe
za prvog predsednika potpuno nove Republike Vijetnam.
Izbori za ujedinjenje Severa i Juga
koji su bili obećani u Ženevi nikad nisu održani.
On je postao naš saveznik, ili pre naš gospodar,
jer je cilj sprečavanja da komunisti ne zauzmu Jug
bio tako važan da nismo mogli podneti da izgubi.
Tako je Dijem počeo da nam šefuje.
I to je bio tipičan odnos.
Treba vam saveznik za koga verujete
da je centralni deo vaše inostrane politike.
Razumeju to odmah. I rep vuče psa.
Sa Dalekog Istoka dolazi ugledni posetioc.
Predsednik Ngo Din Diem je počašćen
jednim od retkih predsednikovih dočeka na aerodromu,
dok dolazi u četverodnevnu posetu.
Predsednik Dijem, jedan od najodanijih američkih saveznika u Jugoistočnoj Aziji,
će zatražiti povećanje pomoći kako bi podupro svoju zemlju
protiv narastajućeg komunističkog pritiska,
zahtev za koji predsednik ima simpatije.
Većina političara, demokrata kao i republikanaca,
je sada izgleda delila izmenjeno gledište senatora Džona F. Kenedija.
Južni Vijetnam je "naš izdanak", on je rekao. "Ne možemo ga napustiti."
"Ako padne, Sjedinjene Države će biti smatrane odgovornim"
"i naš prestiž u Aziji će potonuti još niže."
Nikada nije postojala južnovijetnamska nacija,
ali Amerikanci, koji su obnovili većinu svoje zemlje tokom Nju Dila
i pomogli da se obnovi Zapadna Evropa kroz Maršalov plan,
bili su ubeđeni da je ipak mogu stvoriti.
Ajzenhauer je poslao desetine američkih civila
u Južni Vijetnam, puno planova za ekonomski razvoj
ciljanih da osvoje, nadao se, srca i misli vijetnamskih ljudi.
Ipak je tih civila bilo nekoliko puta manje od vojnih savetnika,
sa naređenjima da modernizuju, obuče i opreme Dijemove snage,
sada nazvane VOJSKA REPUBLIKE VIJETNAM ARVN
Neki oficiri ARVN-a su smatrali da su američke metode neprikladne
za gerilski rat koji su očekivali da će voditi protiv komunista.
Većina američkih vojnih savetnika su bili veterani iz rata u Koreji,
odlučni da pripreme snage Južnog Vijetnama
da uspore konvencionalnu invaziju sa Severa.
Ali niko u Severnom Vijetnamu
nije planirao konvencionalnu invaziju.
Ho Ši Min je bio fokusiran na obnovu svoje zemlje,
devastirane ratom koji je trajao više od decenije.
Komunisti su nametnuli brutalne agrarne reforme
po modelu onih koje su se odvijale u Kini
sa nemilosrdnošću koja je ostavila na hiljade mrtvih,
uključujući ne samo zemljoposednike koji su stali na stranu Francuza,
već i mnoge seljake koji su se borili u Viet Minu.
Ho Ši Min je i dalje bio odlučan da ujedini Vijetnam.
Ali je bio zabrinut da ako direktno vojno krene protiv Juga,
Sjedinjene Države će se dublje uvući u sukob.
Upozoravao je svoje drugove na jugu da daju svoju veru
u političku agitaciju i izbegnu nasilje.
Ali je ta poruka zazvonila šuplje
među južnjačkim revolucionarima spremnim za borbu
koji su se borili da prežive pod sve surovijim Dijemovim režimom.
U kampanji nazvanoj "Potkaži komuniste,"
Dijem je zatvorio desetine hiljada građana
bez suđenja i naredio smaknuće stotina.
Sada su komunisti preuzeli stvar u svoje ruke
i počeli da napadaju južnovijetnamske zvaničnike.
Onda nismo imali pušaka,
pa smo koristili mačete da ubijamo tirane.
Tokom ustanka smo ubili oficira snaga bezbednosti po imenu Sok.
LE KVAN KONG Viet Min 12 nas zajedno sa mačetama.
Otrčao je i pao u pirinčano polje.
Izboli smo ga na smrt.
Onda smo rekli ljudima da će, ko god bude prisustvovao Sokovoj sahrani,
biti ubijen.
Niko se nije usudio da ode.
Dok se nasilje u Južnom Vijetnamu pojačavalo,
novi lideri su se pojavili u Hanoju.
Ho Ši Min će ostati lice revolucije oko sveta,
ali će sada početi da deli moć
sa čovekom kome je raslo nestrpljenje sa njegovim oprezom,
čovekom o kome Amerikanci nisu znali skoro ništa.
Najvažnijim se pokazalo to da je bio sin stolara
iz Kvang Tri provincije na Jugu po imenu Le Duan.
Pomogao je osnivanje Komunističke partije Indokine,
preživeo skoro 10 godina u francuskom zatvoru,
i dokazao se kao proniclji politički protivnik
otkako je postao Generalni sekretar partije.
Sreo sam Le Duana prvi put 1951.-e
Bio sam mladi kadar.
Video sam da je mnogo drugačiji nego ostali lideri.
NGUJEN NGOK Viet Min Razumeo je volju naroda na Jugu.
Le Duan je preneo njihovu volju Severu.
Politbiro, Hanoj Do 1959. Le Duan i njegovi tvrdolinijaški saveznici
su pojačali uticaj unutar Politbiroa Severnog Vijetnama
i počeli su da menjaju svoju politiku.
Sada su tvrdili da Hanoj treba učiniti sve
što može da pomogne revolucionarima na Jugu
kako bi silom svrgnuli Dijema.
Severnovijetnamci su usvojili agresivniji stav.
Nisu prihvatili podelu države kao gotovu stvar.
BUI DIJEM Južno Vijetnamski diplomata I pokušaće da ujedine ponovo državu, po svaku cenu.
Sada su grupe od 40-50 naoružanih pripadnika Viet Mina
počele da se vraćaju nazad u Južni Vijetnam,
prateći staze u džungli uklesane kroz planine Laosa
koji će Amerikanci uskoro nazvati Ho Ši Minov put.
Nasilje protiv Dijemovog režima se postepeno pojačavalo.
8. jula 1959.-e uveče, kod Bien Hoa,
30 kilometara severoistočno od Sajgona,
šest američkih savetnika je gledalo film u svojoj menzi.
Gerilci Viet Mina, koji su se tiho uvukli u bazu,
otvorilu su paljbu kroz prozore.
Major Dejl Bajz iz Pendera, Nebraska,
i viši narednik Čester Ovnand
iz Kupers Koua, Teksas, su ubijeni.
To su bili prvi američki vojnici koji su poginuli od neprijateljske vatre
u Vijetnamskom ratu.
Moramo opet dokazati svima,
svetu koji posmatra, dok sedimo na najistaknutijoj pozornici,
da li se ova nacija,
osmišljena sa svojom slobodom izbora,
širinom prilika, rasponom alternativa,
može takmičiti sa jednostranim napredovanjem komunističkog sistema.
8. novembra 1960.-e, Džon Ficdžerald Kenedi je izabran
za predsednika Sjedinjenih Država.
Njegov potpredsednik je bio senator Lindon Džonson.
Tesno su pobedili potpredsednika Ričarda Niksona
i njegovog kolegu u kampanji, senatora Henrija Kabota.
Tokom kampanje, i Kenedi i Nikson
su obećavali da će držati liniju prema međunarodnom komunizmu
gde god je izgledalo da će biti pretnja.
Ali je vrlo malo Amerikanaca znalo ili brinulo o tome
šta se dešavalo u Vijetnamu.
6 nedelja nakon Kenedijevog izbora,
u udaljenom selu u džungli po imenu Tan Lap
blizu Kambodžanske granice,
predstavnici revolucionarnih grupa sa juga
sastali su se da osnuju novu organizaciju koja će zameniti Viet Min,
posvećenu rušenju Ngo Din Dijema
i isterivanju stranaca koji ga podržavaju.
Iza scene, Le Duan i njegovi komunistički drugovi u Hanoju
su organizovali sve.
Nova organizacija će biti nazvana
NACIONALNI FRONT ZA OSLOBOĐENJE...
N. F. L.
Oružano krilo NLF-a je nazvano
NARODNE OSLOBODILAČKE ORUŽANE SNAGE
ali su njihovi neprijatelji u Sajgonu i Vašingtonu radije
koristili više omalovažavajući izraz.
U njihovim očima, revolucionari su bili
KOMUNISTIČKI IZDAJNICI VIJETNAMSKE NACIJE...
VIJETKONG.
Naši lideri su rekli, "Voljni smo da žrtvujemo i zadnjeg Vijetnamca"
Vikali smo to u sloganima.
HUJ DUK Severni Vijetnam Ljudi nisu mogli potpuno razumeti
HUJ DUK Severni Vijetnam da je iza tih herojskih slogana
bilo njihovo sopstveno žrtvovanje.
Istorija će suditi da li je rat bio vredan tog žrtvovanja.
Neka svaka nacija zna,
20. januar, 1961 bez obzira želi li nam dobro ili loše,
da ćemo platiti svaku cenu, podneti svaki teret,
suočiti se sa svakom teškoćom, podržati svakog prijatelja,
boriti se protiv svakog dušmanina, da održimo
i osiguramo slobodu.
Uvek sam mislio na hrabrost
kao na jurišanje na neprijateljske bunkere ili stajanje pod vatrom.
Ali samo hodati, dan za danom od sela do sela
i kroz polja i gore i u planine,
samo ustati ujutru i pogledati tu zemlju
TIM O'BRAJEN Vojnik, 1969 i pomisliti, "Za par minuta ću hodati tamo
TIM O'BRAJEN Vojnik, 1969 "i moj leš će biti tamo, tamo preko?"
"Hoću li izgubiti nogu tamo?"
Samo hodati je bila neverovatna hrabrost.
Ponekad bih pogledao moje noge dok sam hodao,
misleći, kako ovo uopšte radim?
prevod i obrada dragans
"Pašće teška kiša" Bob Dilan
# O, gde si to bio, plavooki sine?
# Iz kakve to, mili, dolaziš daljine?
# Posrtah niz tuce maglenih planina,
# Duž šest vrludavih tumarah dolina,
# Bijah usred sedam ojađenih gora,
# Suočen se nađoh sa sto mrtvih mora,
# I najdublje zađoh u čeljust stratišta
# A kad se sve stiša pašće teška kiša,
# Pašće teška, teška, pašće teška kiša.
# I šta si video, plavooki sine?
# Šta si sve video, mili, usred te tuđine?
# Novorođenče međ' vucima što reže,
# Video dijamantski put sa nikim na njemu
# Video sam crnu granu sa krvlju koja je stalno kapala
# Video sobu punu ljudi sa krvarećim maljevima
# Video sam bele lestve potpuno prekrivene vodom
# Video sam deset hiljada govornika čiji su jezici bili slomljeni
# Video sam pištolje i oštre mačeve u rukama male dece
# A kad se sve stiša pašće teška kiša,
# Pašće teška, teška, pašće teška kiša.
# A kad se sve stiša pašće teška kiša,
# Pašće teška, teška, pašće teška kiša.
Adaptirao na srpski: suadnovic